Borderline Frau

Petr Čichoň

Znění tohoto textu vychází z díla Borderline Frau tak, jak bylo vydáno nakladatelstvím Větrné mlýny v Brně v roce 2021.

§

Text díla (Petr Čichoň: Borderline Frau), publikovaného Městskou knihovnou v Praze, je vázán autorskými právy a jeho použití je definováno Autorským zákonem č. 121/2000 Sb.

Vydání (obálka, upoutávka, citační stránka a grafická úprava), jehož autorem je Městská knihovna v Praze, podléhá licenci Creative Commons Uveďte autora-Nevyužívejte dílo komerčně-Zachovejte licenci 3.0 Česko.

Verze 1.0 z 20. 12. 2024.

I

STŘED EVROPY

JAKO ŽENA

LEHL JSEM DO HNÍZDA SLOV,

do svého pocitu,

vedle mě stál Senoj, Sansenoj a Samangelof

a spatřili jsme Lilitu.

Můžeš se tak snadno mýlit,

najít ženu v zemském stínu,

najít lásku Lilitinu,

milovat se s Lady Lilith,

milovat se s Lady Lilith.

VCHÁZÍM DO NÍ PRÁZDNÝM DOLEM,

prasklým žebrem, alkoholem.

A KLETBA RÝMUJE

všechnu tmu z dob.

Něco prudce hořelo,

starý sever,

mužská strana.

Otec přijde sám.

ZNOVU SE VŽÍT DO MNICHA,

ještě mít na vše čas.

Zapomenout v těle,

které vším prochází.

JAKO BYS BYLA PANNA DÁL

a já se proměnil ve víno, co jsme pili.

S vraky Ev v oku

modlíš se za Evropu.

KAŽDÝ ČTVRTÝ DEN A NOC MŮŽEME BÝT SPOLU,

každý čtvrtý den a noc u jednoho stolu,

než si přijde pro nás

Borderline Frau.

Před ní se mlčí ve světle

jak ve vánici,

kytici z dětí strčila do váz

Borderline Frau.

Před ní se krčí

přikotven nitěmi Bůh,

už slyším její hlas,

Borderline Frau.

JEDEN VIERTEN TAG UND NACHT KÖNNEN WIR ZUSAMMEN SEIN,

jeden vierten Tag und Nacht am selben Tisch dasein,

bevor sie für uns kommt

Borderline Frau.

Vor ihr schweigt man im Licht

wie im Schneesturm,

den Strauß aus den Kindern steckte sie in die Vasen

Borderline Frau.

Vor ihr kauert sich

der mit Fäden verankerte Gott,

schon höre ich ihre Stimme,

Borderline Frau.

TA ULICE JE SPANILÁ,

a to jen, inter alia,

že slyším zvony

v kostele.

Ta ulice je prázdná

jako osm slabik verše,

zbudou po nás jen dna

zapomenutého marše.

BIDÝLKO PRO PTÁČKA Z ČERNÉHO BEZU

z výletu se smutkem domů si vezu.

Dopoledne příjemné,

flaška na stole říká ne.

Bohové přijdou odění v ztrátách,

sednou si na bidlo, žerou věci tvé

a z klece vane bezový zápach,

a z klece vane bezový zápach…

JSEM JAK DUCH, KTERÝ JEN SPOČÍVÁ

zaseklý v mase.

VRAKY ŽEN,

zpěňte se!

NŐI RONCSOK,

habosodjatok!

A SMUTEK BUDE MÍT, AŽ JEDNOU MĚ POTKÁ

má Juttchen, má Židovka.

A řeknu jí zas jen, co mohu říci jen své Juttchen:

Vrátím se úplně jinak, jak přízrak jen, má Juttchen.

Kdo se mnou vydrží, kdo se mnou počká?

Má Juttchen, má láska židovská.

Vrátí se úplně jiná, jak přízrak jen,

Nichtjuttchen, Nichtjuttchen.

PŘÍLIŠ STARÉHO CHLASTU,

pláč macech

a vše na opratích:

růže, jež zůstala u mě,

noční nádobí

a žena v plících,

příliš starého chlastu.

SMRT ZVONÍ ZE VŠECH HRAN,

ženy přicházejí ze všech stran,

ale jenom do duše.

Komu zvoní hrana Venuše?

BOLÍ MĚ STOVKA ŽEN,

sasanka ze zrezivělých mečů

hraběte Saint-Germain.

Bolí mě stovka žen,

svázaných měděnou nití,

bolí mě stovka žen,

kterými jsme někam vliti.

KDYŽ MÁŠ STRACH, ŽE JSI ŽIVOT MÍJEL,

tak vyslov mé jméno, řekni Kasiel!

STŘED EVROPY JAKO ŽENA,

Venuše a pěna,

milenci vrátní.

Střed Evropy jako žena,

zraněná téry, dehty,

Evropa tvrdá jako nehty.

ЦЕНТР ЄВРОПИ НАЧЕ ЖІНКА,

Венера і піна,

коханці прибрамні.

Центр Європи, наче жінка,

вкрита смолою і дьогтем.

Європа тверда, наче нігті.

ŽENSKÝ HLAS STÉKÁ ZE VŠECH STŘECH A RÝN,

ženský hlas Bundeskanzlerin,

ženský hlas,

wir schaffen das.

A ONA JE TAM SVAŘUJE K SOBĚ

jak pruty betonových panelů.

Svar vede od zad a směřuje vstříc čelu,

beznaděj párů, beznaděj párů.

A ona je tam svařuje k sobě,

by mohli spolu být,

bok k boku a do dlaně nýt,

než sníh slepí k jaru beznaděj párů, beznaděj párů,

die Hoffnunglosigkeit der Paare,

die Hoffnunglosigkeit der Paare…

LUNÁRNÍ DRAK OŽÍVÁ,

křehce se chová k mému bytí.

S kým jsem chtěl, nemohl jsem býti,

daleko od panny,

od pohozených žen na břehu moře.

Když odcházela, byla nejkrásnější.

II

OMA

U TANTE HEDVIGY,

na oběd byli jsme doma,

v kočárku vezla mě

stará Oma

podél kostela a podél rovů,

led měnil chodníky v planetu z kovu

a Oma mě vezla,

rohlík mi dala,

pak sama se sebou si povídala.

(Ludvíku Kunderovi, sborník k devadesátinám)

JENOM ONY SMÝVAJÍ

všechny mé zlé činy,

slzy, jež spí za ráji,

slzy Viktorčiny.

MRTVÉ MUŽE V SMRTIHLAVECH

vidí jako smokingy.

Vidí věci v zašlých stavech

opřené o sfingy.

Poezie je jen princip

a Oma zmizí jako dech.

Osloví tě, ó, můj princi

a utopí se v pozdravech.

V MODLITBÁCH POMŮŽE ARCHANDĚL SANDALFON,

věnec z tvých modliteb uplete ze záclon

a pak jej položí na hlavu Boha,

odpověď přichází nahá a strohá.

L’ARCANGELO SANDALFON AIUTA NELLE PREGHIERE,

intreccerà la corona delle tue preghiere con le tende

e poi la metterà sulla testa di Dio,

la risposta arriva nuda e cruda.

OMA TAK DALEKO,

leží mrtvá v trávě

propadlá skrz mléko

drží nás a hrábě.

S Omou se rozloučíš,

lehneš si k ní v hrobě,

vždyť tak mnoho už víš,

ona přijde k tobě.

DOPOLEDNE ŽHAVÁ PEC.

Bůh v dopolednech

odpočíval.

ZA OKAMŽIK, JEN CHVÍLI TAK DLOUHOU JAK DAKTYL

koupelna hotelu prozradí tvé křivky.

U brady máš ručník, jež krve se napil,

sevřený jen prsy panenské dívky.

Než spadne ti na zem, tvůj pohled se zeptá,

co na to vše říkám, tvůj pohled panenský.

Už se ti vytrácí, otevře se krypta.

Pomalu přicházíš, já mlčím vojensky.

(Ráno v den pohřbu Jana Balabána)

MŮJ SPÁNEK S ČÍSLEM NULA

duhou rtuti ovinula

strážkyně mých nočních děsů,

hadí vejce jí nesu.

SLZY SATURNOVY

stále jemněji,

slzy Saturnovy.

LACRIMILE LUI SATURN

tot mai delicat,

lacrimile lui Saturn.

MA KŘIDLA Z HROBUV, HLUBOKE RUKY, PRAJSKY ANDĚL,

slovem na začatku, slovem na koncu,

jak mlada děvucha, kera se eště něboji času,

prohrava v černym obilu, Preußischer Engel.

V ROHU ZAHRADY, KDE PADLI POD KEŘE,

hroby na chvíli měli SS,

Oma jim dávala jídlo za dveře,

než zradil je úkryt a odkryl les.

Mrtví, od krve v hrůze tak leží,

že i když hoří, Oma kope hrob.

Duše do země utekly řeži,

před dveřmi hrnec s trochu drob.

Z hrudi tekla krev skrz díry,

na ramenou vlasy valkýry.

OMA MRTVA.

Jako atom svítí k lesu,

Louka světlem zkosena.

Oma mluví jak stařena,

synek, zostaň se s nami!

Sedím s ní jak Junker

jen s bílými sněženkami.

MÍSTO TĚL SMUTNÝ SVIT SILUET,

čím větší magie, tím víc hmyzu.

Už toho nechávám: fiat lux!

pod stolem zlomená pera z hus,

nejhorší je ve mně nejlepším.

SLEZSKEM MŮŽEŠ POKOVIT

duši selat.

Co se dá dělat,

co se dá porobit?

III

LEHL JSEM SI

DO HNÍZDA SLOV

INA QINNI AWĀTĪM AṢLAL

ina kabattiya

itêya Senai Sansenai ū Semangelap

izzizū

ū wardat lilîm nīmurū

neḫelṣûm lā pāšiq

sinništam ina ṣilli erṣetim waṭûm

râm wardat lilîm waṭûm

itti bēlet lilîm ritkubum

itti bēlet lilîm ritkubum

IV

PLUTÓNKA

MÁ CHROMOVANÉ SRDCE,

v rukou vztahy,

Plutonovy vidle.

Magnet s ní sedí u ohně,

u strun zní led,

srdce mono.

PLUTONSKÁ KRÁSKA

jak loď dosedá na písčitý břeh,

už zrána jak krůpěj si kleká,

když týráno je slunce, pozná se to hned.

Plutonische Schöne rät…

Místo lůn lížu jen dno,

žádný dotek, jen abstraktno,

a její kroky ke mně táhne dlouhý ženský vlas,

plutonská kráska jsem já zas.

DVĚ DĚVKY UŽ ŠLY,

vybírám podle jména,

lýtka tenká, tvář sklená

v plutonském baru.

V NONSTOPU LASTURA DÉŠŤ STÉKÁ Z RÝN,

z nonstopu Lastura nese mě mladý skin,

chlastali jsme zase,

než si pes přišel pro Andrease.

Ráno poví,

že nám staví krunýř křišťálový,

že bylo dobře a bude nejhůře,

když rozední se v Lastuře.

V nonstopu Lastura déšť stéká z rýn.

(Ondřeji Slabému)

LEKNÍNY BAŽINU OSVÍTÍ,

ze střech tmy zablýsknou,

lekníny opilci poblití,

kreslené hospodskou propiskou.

Slatina svítí jak drahý vůz,

záhony leknínů mých zlých múz,

září a třpytí se skrz nové,

má láska, lekníny punkové.

KDYŽ PŘICHÁZÍ SMRT SI HRÁT, TA PRAVÁ JE CHVÍLE,

ó, jak jsem pod, a myslel si, že nad,

a nemám žízeň ani hlad, jen duše se chvěje a chvěje

bez cíle.

MÍSTO SLOVA TÓN,

nízký jako noc nad bordelem,

ve kterém Pluton

pije se svým přítelem.

Místo slova pěna

ženy, která nechce nikdy déle,

místo slova tón.

ZAMIAST SŁOWA TON,

niski jak noc nad burdelem,

w którym Pluton

pije ze swym przyjacielem.

Zamiast słowa piana

kobiety, która nigdy nie chce wiele,

zamiast słowa ton.

UŽ NEBUDE TO JAKO DŘÍV,

příliš ostrá hrana těl

a holé lebky místo hřív,

to jenom, kdybys nevěděl.

JENOM TY MI DÁVÁŠ KLID,

jenom ty jsi to, co odbylo,

ty, prach kříd,

jen ty jsi záblesk, valkýro.

PŘIZNEJ SI, ŽE VŮLE VĚČNÁ TI JEN ZPÍVÁ,

zahoď ji a opusť, obtížnou,

vždyť mizí, ubývá jak měsíc a chřadne,

nech ji být, zradila, láska jako smrt vůle,

ach, vydej se k ní napospas…

V TĚCH KŘÍDLECH JE TÉR A OTŘES POMLK,

spřežení, které musí projet,

na srdci klobouk z černých per

a žena, která má být moje.

Jen obal knihy,

plášť, pelerína

a na ní Nachfalter.

Nachfalter von Katarina.

V TÝCH KRÍDLACH JE DECHT A OTRAS POMĹK,

záprah, ktorý musí prejsť,

na srdci klobúk z čiernych pier

a žena, ktorá má byť moja.

Len obal knihy,

plášť, pelerína

a na nej Nachfalter.

Nachtfalter von Katarina.

BUDEM SE MILOVAT JAK NIKDO NA SVĚTĚ,

Pluton nás ochrání od noci do rána,

budem se milovat, zazvoní hrana,

vězněni jako verš ve větě.

Možná jsme už dávno milovat se měli,

míváme to jiné, než vždy chcem,

má lásko trávená nesluncem,

má lásko, můj Niantieli.

CHTĚL JSEM TI JEN ŘÍCI,

že jsme kriminálníci,

vylézáme z hrobu, dostali jsme provaz,

páchnem ještě krví, láska není pro nás.

Krev se pění

v žádný soucit, v žádné soutrpění.

Chytni se ramene mého!

Chytni se ramene mého!

Chtěl jsem ti jen říci, že jsme kriminálníci, nic jiného.

TĚŠIT SE NA SMRT JAKO KDYSI NA SEX,

na úder tágem,

na text za ději.

Zbytečný je muž,

smrt miluje se s mágem,

v ruce drží caduceus

a zvědavost stává se nadějí.

ACH, TEN PŘEDDEN, TA TEMNOTA

svítí, dívá se na tebe,

jak jdeš opile do nebe,

ptáš se, temnota? Ano, ta.

Jako vystřízlivělý

do své pózy.

PLUTÓNKA

naložena na vidle.

Urážka svatebního lože.

Ztají

svou osamělost,

Plutónka.

ANDĚL SVATÉHO AUTA VYJÍŽDÍ ZE HŘBITOVA,

člun kin

stéká ze slin a svítí mu z čela.

Už dávno nemá v sobě lunu,

dotáhl ji na dno jako vrak,

na penisu však má tetovanou runu.

INKOUSTOVÉ OČI

v mlze těla

jak nádech pro několik okamžiků,

ach, taková mě chtěla.

V

LOUTNA

S HLAVOU ROZBITOU OD ROHU STOLU

s rozbitou loutnou vracím se domů.

Věci jsou tím, čím ty jsi,

mám jen starou loutnu, novou nekoupím si.

TA LOUTNA JSI TY A TEN STŮL JÁ,

můžeš být se mnou, jen když píšeš píseň.

Ne, nejsi sám, to se ti jen zdá,

dnes platím já, tvá píseň.

OD SRDCE K PRSTŮM VEDE JEN DRÁT,

od sklenky k rose s alkoholem.

Nehraji, ležím u svého dna,

ledová loutna můj omyl slov zná.

(Petru Hruškovi, sborník k padesátinám)

ZAVŘU OČI

a jen pro tebe loutnu ladím.

Byl jsi tím, kým nikdy nemůžeš už být,

v moři jen vítr z muže zbývá.

Láska je po smrti, jenom ta nás drží,

když stojíme každý sám na krajích strží.

V křeči se svou loutnou, se svou chvílí,

s řečí, s řečí relikvií.

ZNOVU UVĚŘIT V LOUTNU,

být s ní, když píši píseň,

zeptat se všech těch dní.

OPET POVEROVATI U LUTNJU,

biti sa njom, kad pišem pesmu,

pitati sve te dane.

TO NENÍ SNÍH, TO LOUTNA SE ZLOBÍ,

staré má řetězy a nitě

a vedle tebe ty.

Ani křídla sliznic ji neošidí,

zabila již tolik lidí

a z nic zbylo zas jen nic.

A ONA SE DÍVÁ,

žena krutých mravů,

na tvůj pád, na tvůj pád

o oktávu.

Vítězí, i když se mýlí.

SVĚT JE UTKÁN Z TENKÝCH STRUN

a loutna semenem všeho.

JÍ Z ČERNÝCH VLASŮ ZLATÁ AURA STÉKÁ,

světlo, které napřed svitlo v klasu,

pak strhlo mě k ní, ve vesmír u potoka,

zas v maso v podzemí jen svítící,

ach, v lehkou stavbu, kolem které oheň.

Jí k černým vlasům se připodobňuje

měsíční světlo, které se jen dívá,

ach, samo v sobě a do sebe

jak šepot, který nikdy nenaříká,

nic v něm ale není, ach, ten měsíc v kosmu.

Jí z černých vlasů svit na mou loutnu sedá,

v mé struny z mé krve odlité,

aby jen nové ráje přivítaly,

ty její vlasy, ach, ty její černé vlasy

v zář mnou zlíbané.

LOUTNA A V NÍ NOČNÍ ULICE ZAS,

Marice pozpátku čte lásku Abraxas:

…saxarbA uksál etč uktápzop eciraM

,saz ecilu ínčon ín v a antuoL

JSME SPOLU TAK MÁLO,

přitom jen s tebou se miluji.

Ptám se, loutno,

jestli se v mých písních lhalo.

LABUTĚ SPÁLILY TĚ DO ČERNA,

má nevěsto nevěrná.

MADONA PŘICHÁZÍ CHVÍLÍ,

kdy z vln zlé síly s mou duší splývají.

Vzpomínám, kdy spolu naposled jsme byli,

snad nějaká přítomnost zůstala,

pro nás, Madono, v níž spolu jsme věční.

Možná zbyl jen kruh a my dva jak tečny.

SLUNCE PRONIKÁ DO STŘEV,

ze kterých struny na loutně budou,

nevadí, že obraz je tak pradávný,

hlavní je zranění a zvuk.

Už dávno jsem tě neslyšela,

nepíšeš, prý ani ťuk,

jaké to je tam, kde se nepíše?

OKŘÍDLENÉ NOHY VE VODĚ,

sedím na leknínu.

Hůl vztyčená,

chvíli muž, chvíli nadžena.

PŘES NOHU SI NOHU PŘEHODÍM,

jen noční oblohu ponechám.

Jsem básník a k tomu i mrtvý,

co více si mohu přát?

VI

BORDERLINE

FRAU

LEHL JSEM DO HNÍZDA SLOV,

do svého pocitu,

vedle mě stál Senoj, Sansenoj a Samangelof

a spatřili jsme Lilitu.

Můžeš se tak snadno mýlit,

najít ženu v zemském stínu,

najít lásku Lilitinu,

milovat se s Lady Lilith,

milovat se s Lady Lilith.

Ediční poznámka

Báseň Od srdce k prstům vede jen drát, věnovaná básníku Petru Hruškovi, vyšla v roce 2014 ve sborníku k jeho padesátinám. Báseň U tante Hedviky, věnovaná básníku Ludvíku Kunderovi, byla publikována v roce 2010 ve sborníku k jeho devadesátinám.

Na straně 51 je starobabylonský překlad básně Lehl jsem do hnízda slov v klínovém písmu a na straně 52 jeho výslovnost.

Překlady

Hebrejský překlad: Lehl jsem do hnízda slov

Tomáš Novotný

Německý překlad: Každý čtvrtý den a noc

Petr Čichoň, Pavlína Dufková

Maďarský překlad: Vraky žen

Tünde Mészáros

Ukrajinský překlad: Střed Evropy jako žena

Tetiana Okopna

Italský překlad: V modlitbách pomůže

Jan František Pavlíček

Rumunský překlad: Slzy Saturnovy

Mircea dan Duta

Starobabylonský překlad: Lehl jsem do hnízda slov

Martin Janský

Polský překlad: Místo slova tón

Franciszek Nastulczyk

Slovenský překlad: V těch křídlech je tér

Jana Bodnárová

Srbský překlad: Znovu uvěřit v loutnu

Pavlína Dufková

Arabský překlad: Lehl jsem do hnízda slov

Marwan Alsolaiman

Zhudebněné básně

Část básní sbírky Borderline Frau byla autorem zhudebněna; čtenáři tištěného vydání (2021, Větrné mlýny) je mohou najít na přiložené gramofonové desce, čtenářům této e-knihy je nabízíme k poslechu online.

1 Lehl jsem do hnízda slov (MP3)

2 Každý čtvrtý den a noc (MP3)

3 V modlitbách pomůže archanděl Sandalfon (MP3)

4 U tante Hedvigy (MP3)

5 Místo slova tón (MP3)

6 V těch křídlech je tér a otřes pomlk (MP3)

7 Loutna a v ní noční ulice zas (MP3)

8 Střed Evropy jako žena (MP3)

9 Jenom ony smývají (MP3)

Hudba, zpěv, loutna: Petr Čichoň (1–9)

Hudební produkce: Martin Kostaš (1–9)

Hudební produkce: Martin Kostaš, Jan Průcha (7, 9)

Zhudebněné básně jsou dostupné též na YouTube – Borderline Frau, Petr Čichoň.

Petr Čichoň

Borderline Frau

Edice Poezie

Ilustrace na obálce z Pixabay.com

Technická redakce Petra Kučerová

Vydala Městská knihovna v Praze

Mariánské nám. 1, 115 72 Praha 1

V MKP 1. elektronické vydání

Verze 1.0 z 20. 12. 2024

ISBN 978-80-274-4085-6 (epub)

ISBN 978-80-274-4086-3 (pdf)

ISBN 978-80-274-4087-0 (prc)

Table of Contents

I / STŘED EVROPY JAKO ŽENA

Lehl jsem do hnízda slov

השכבתי את עצמי בקן מילים

Vcházím do ní prázdným dolem

A kletba rýmuje

Znovu se vžít do mnicha

Jako bys byla panna dál

Každý čtvrtý den a noc můžeme být spolu

Jeden vierten Tag und Nacht können wir zusammen sein

Ta ulice je spanilá

Bidýlko pro ptáčka z černého bezu

Jsem jak duch, který jen spočívá

Vraky žen

Női roncsok

A smutek bude mít, až jednou mě potká

Příliš starého chlastu

Smrt zvoní ze všech hran

Bolí mě stovka žen

Když máš strach, že jsi život míjel

Střed Evropy jako žena

Центр Європи наче жінка

Ženský hlas stéká ze všech střech a rýn

A ona je tam svařuje k sobě

Lunární drak ožívá

II / OMA

U tante Hedvigy

Jenom ony smývají

Mrtvé muže v smrtihlavech

V modlitbách pomůže archanděl Sandalfon

L’Arcangelo Sandalfon aiuta nelle preghiere

Oma tak daleko

Dopoledne žhavá pec

Za okamžik, jen chvíli tak dlouhou jak daktyl

Můj spánek s číslem nula

Slzy Saturnovy

Lacrimile lui Saturn

Ma křidla z hrobuv, hluboke ruky, prajsky anděl

V rohu zahrady, kde padli pod keře

Oma mrtva

Místo těl smutný svit siluet

Slezskem můžeš pokovit

III / LEHL JSEM SI DO HNÍZDA SLOV

[klínové písmo] Ina qinni awātīm aṣlal

Ina qinni awātīm aṣlal

IV / PLUTÓNKA

Má chromované srdce

Plutonská kráska

Dvě děvky už šly

V nonstopu Lastura déšť stéká z rýn

Lekníny bažinu osvítí

Když přichází smrt si hrát, ta pravá je chvíle

Místo slova tón

Zamiast słowa ton

Už nebude to jako dřív

Jenom ty mi dáváš klid

Přiznej si, že vůle věčná ti jen zpívá

V těch křídlech je tér a otřes pomlk

V tých krídlach je decht a otras pomĺk

Budem se milovat jak nikdo na světě

Chtěl jsem ti jen říci

Těšit se na smrt jako kdysi na sex

Ach, ten předden, ta temnota

Plutónka

Anděl svatého auta vyjíždí ze hřbitova

Inkoustové oči

V / LOUTNA

S hlavou rozbitou od rohu stolu

Ta loutna jsi ty a ten stůl já

Od srdce k prstům vede jen drát

Zavřu oči

Znovu uvěřit v loutnu

Opet poverovati u lutnju

To není sníh, to loutna se zlobí

A ona se dívá

Svět je utkán z tenkých strun

Jí z černých vlasů zlatá aura stéká

Loutna a v ní noční ulice zas

Jsme spolu tak málo

Labutě spálily tě do černa

Madona přichází chvílí

Slunce proniká do střev

Okřídlené nohy ve vodě

Přes nohu si nohu přehodím

VI / BORDERLINE FRAU

Lehl jsem do hnízda slov

اِستَلقَيتُ في عُشِ الكَلِمة

Ediční poznámka

Překlady

Zhudebněné básně