Sesuv noci

Jan Sojka

Znění tohoto textu vychází z díla Sesuv noci tak, jak bylo vydáno nakladatelstvím Weles v Brně v roce 2019.

§

Text díla (Jan Sojka: Sesuv noci), publikovaného Městskou knihovnou v Praze, je vázán autorskými právy a jeho použití je definováno Autorským zákonem č. 121/2000 Sb.

Vydání (obálka, upoutávka, citační stránka a grafická úprava), jehož autorem je Městská knihovna v Praze, podléhá licenci Creative Commons Uveďte autora-Nevyužívejte dílo komerčně-Zachovejte licenci 3.0 Česko.

Verze 1.0 z 26. 9. 2025.

I

NEBE

BEZ PAMĚTI

Tohle je nenapsaná báseň

plná všeho

co musíme unést

tohle je otevřená stránka

do které je možno se zavřít

tenhle list

vám leží u rukou

můžete jej přepsat

Čím jsem pomalejší

tím více pochybuji

čím jsem starší

tím častěji škrtám

čím jsem mladší

tím ranější vzpomínky budím

ty v paměti zatlučené hřeby

vytáhnu je, ohnou se

nechám je uvnitř, zreziví

Ráno se svíjí

jak po výprasku

světlo plné modřin

vypadává zpoza mraků

probudil jsem se přesně tam

kde jsem nikdy nedokázal usnout

stromy si okusují nehty

a plivou mi je pod nohy

řeka stojí

země odtéká

Výběrčí ticha

hlídají můj dům

kolemjdoucí slova

palčivě zamlčí

jen pošťáka bez očí

vpouští dovnitř

poznává mne po hmatu

předává mi výzvu

mám se dostavit

do skladiště strachu

vyzvednout si ten svůj

Jsem prst na poušti

tvého těla

uspáváš žízeň

probouzím hlad

jsi prst na spoušti

mého srdce

neslyšná rána

a oba nás pozřou

tekuté písky

Noc mnou louhuje

byliny ze snů

kterým jsem se zdál

uhněten z černozemě

stoupám na věž podzimu

na vzdáleném kopci ty

bílá svalovina zimy

Zkoušku z naléhavého mlčení

jsi nesložila

o to tišeji

ucpáváš mé tepny

svou hlučnou krví

jedno řešení se nabízí

odpusť mi žilou

a nic o tobě nenapíšu

Nesrazilas mě ty

ale tvůj stín

nestačí pošlapat pole a čekat

co ze stop vzejde

mé přání je ti rozkazem:

hledej spojence

pro nedokončený den

noc se někde ztratila

dnes už nepřijde

Tma neexistovala

dokud jsem si ji nevymyslel

bezstarostný otče

starostlivá matko

neodcházejte od okna

podívejte

co dokáže světlo mého syna

v břiše mé ženy

Dokud máš sebe

nejsi sám

mezi maškarami

počítáš neznámé

i tvé nebe bez paměti

kráčí průvodem

předsmrtné masky

splývají v jednotnou tvář

Půjčil jsem

tichu košili

aby nebylo holé

a ulehl na zem

abych předešel pádu

možná jsem se zrodil z vázy

naplněné plodovou vodou

možné je vše

třeba přílet dosud neobjevené tmy

Dějiny ulic

které nikam nevedou

končí u mě

v mém sklepení

se schází ztracení mužové

hlídám jejich čas

do východu slunce

zbývá třináct minut

Místo špíny

setřel s okna noc

v druhé dlani rýha života

někde na ní tenhle pokoj

napodruhé setřel s okna špínu

noc se vrátila

Z bělehradských zdí

věští slunce minulost

červenec žadoní

do světových stran

nahý Dunaj

si opaluje hruď

Prašným koncem

ohání se léto

poledne tře srpnu srst

vyhřezlý kořen nasává žár

se smečkou podzimních psů

obývám uhelnou sloj

Mám temné jméno

řeklo Černé moře

zářícím hlasem

stojím po kolena ve vodě

myslím na malého synka

zítra se bude poprvé

koupat ve velké vaně

Každý krok vpřed

zvrásňuje kůži minulosti

její jedovaté prsty

klíčky rvoucí se ze sklepních brambor

prorážejí červí díry

v ledovci ponořených očí

To řve Ohře

řve přímo přes jez

nekřič, řeko

přikryj se

dopřej si spánku

zrána tě přivítám

u přívozu

pramicí ti protáhnu hřbet

Mokrý podvečer

rozevřel náruč

a vyhlížel suchou tvář

mraky se dál

přimlouvaly za déšť

dokud je nerozehnal

smích mých synů

Pod krakovským deštěm

ustál jsem noc

hřeby kapek probíjely

tělo Wisły

na rynku Wszystkich Świętych

mě minul Traklův stín

11. prosince 2013

ve čtrnácti jsem chtěl

aby mi bylo patnáct

každá řeka se jednou vrátí

poteče tatáž voda

až mému synovi bude čtrnáct

půjdeme k řece

zhruba za třináct let

někdy kolem poledne

Osm slov

I

od těch

kdo jen přežívají

nečekej rady, jak …

a vyprahlost

nikdy nehas u těch

kteří pořád mají co …

všem

kdo ti přejí porážky

nedbale a jakoby náhodou

předhazuj svá .........

ale těm

kdo ti jen nepodají ruku

nenastavuj hned ......

II

co nestihneš ve dne

nedoháněj v ......

tihle dva sourozenci

na sebe až příliš žárlí

a jestli máš málo

je to pořád víc než …

proto svým nejbližším

dej vždycky ......

protože kdo nic nedává

a všechno si šetří

bude jednou tak těžký

že padne a už .........

II

MEZI

NĚKOLIKA

ODCHODY

Žízeň

snižuje hloubku

do níž padám

prodlužuje dobu pádu

je náladová

uraz ji, a lokne si

pochval ji, a urazí se

má žízeň je jako noc

nevyhnu se jí

Tenkrát večer

jsem zahlédl

stvořeného stopaře:

stín nevlastního já

„potvrď účast na svém životě“

čáral do zdi

rozpadajícím se písmem

přísahám

že to tak bylo

přísahám na cokoli

i na tento čas

jestli lžu

ať se zastaví

Zopakujme si fakta

chtělas v sedmi řádcích

vyložit původ samoty

tři řádky ti zbyly

napsalas adresu

a poslala si pozvánku

na výroční sraz

všech dávno zmizelých

Hledá syny

které nezplodil

obehnán městem

našlapuje na vzpomínky

u mostu se zastavil

pustil minulost před sebe

není kam spěchat

je pátek nezvěstného

Prosincová tma

je číšnicí

všech nedopitých nocí

s Měsícem připij

na světlé zítřky

s Mrtvým mořem

na zdraví

Z hluchého nebe

padají dravci

bezvědomým městem se potulují

zdivočelá psí spřežení

možná se mýlím

ale mám jediné vysvětlení

jestli se Země o nic neopírá

zřejmě se někam řítí

Kdekdo přepsal svůj život

aby mohl žít vzpomínky

kamenolom ve mně

roste i ubývá

podle vlastních pravidel

co příští odstřel zničí

nebo naznačí?

tajemství

pokud nějaké nosím

lze snadno splést s kamenem

Někdo svahy zdolává

jiný se po nich vozí

kdo nesnese rychlost

donosí boty těch

jejichž nahé chůzi nestačí

konec pomluv

prodejte mi nůž

vyryju do říčního ledu

svá příští slova

až roztaje

popíšou záda prvnímu z moří

Ruku na srdce

položil jsem svému synovi

a hlídal jeho spánek

jsem průvodcem

jeho nocí

pro tu svou

hledám převaděče

Od ložnice po obývák

leží tvůj světadíl

Údolím koberců se plazíš

přes Křeslovou horu tě přenesu

ať máš chvíli

hlavu v oblacích

V mém těle

tahají jedny svaly

za několik koster

boj o pohyb

ztrácí vítěze

jak přijít tam

kde už jsem?

mezi několika odchody

nemusí být žádný návrat

Dívám se na dveře

načmárané na svlečenou zeď

na hlavě knihu

o anatomii tmy

v podpaží souhlas

být ti nablízku

pod nohama pojednání

o teorii mizení

čekám tvůj nečitelný příchod

V ústraní

každého strachu

vyčkává zrno odvahy

mým hraničním kamenem

je tvá nekonečnost

do neznámé země

vejdu na tvé nebezpečí

Prý existuje

strom beze stínu

na němž roste tma

když se zřekneš

tří roků ze zbytku života

smíš vyšplhat do jeho korun

a vejít

po tři dny

budeš letním dítětem

Duše je ustalovač

paměť vývojka

temná komora mozku

pouští dovnitř mé druhé oči

dvojčata těch

které vidí ven

Trvalo nevděčnost

než nadešla právě ta noc

noc toulavých dnů

stojatá zeď je tvůj portrét

jednonohé ulice

roznášejí náš popel

vpravo, vlevo, vpřed?

všude čekají otec, matka, smrt

vrátit se znamená smrti předejít:

nikdy se nenarodit

Posaď se, máme čas

hodina klavíru se přesouvá

připravím nápoj ze silné nespavosti

a znovu si přiznáme

co jsme dávno přiznali

možná se probudíme dřív

než usneme

a konečně osedláme koně

který nás neshodí

možná budeme navždy vzhůru

a všechno zaspíme

i noční oblohu

tu smečku černých zvířat

se svítícíma očima

Náhlý sesuv noci

mě uvěznil

dům mě podpírá

světlice očí vystřelena

cíl neodpovídá

nevadí

jsem jaký sen

když už jsi mi podala ruku

tahej

jinak tě stáhnu k sobě

Když usínáš

měsíc zeje hluboko

hluboko nad tebou

vejdi poslepu

řiď se hmatem

první část sestavil otec

druhou matka

třetí ty sám

dávno před narozením

až projdeš celým labyrintem

oči se samy otevřou

spatříš sebe sama:

ležíš v trávě

a měsíc vyplouvá z tvých úst

Temný bod na konci noci

se zvolna blíží

ze tmy vylézá plavec

zmáčený temnotou

je to můj bratr

otec tam už nebyl

říká mi

a znovu se noří

do černých vln

ještě zkusím najít matku

Smrt je pupeční šňůra

kterou nelze odstřihnout

vynoř hlavu, leklá rybo

a řekni

z jaké beznoci se na mě díváš?

kruhy pod tvýma očima

maskují její původ

Nepravidelné stupňování

je dobré

mít v zádech zataženo

nemusí každý vidět

odkud přicházím

je lepší

přicházet za hromobití

nemusí každý slyšet

co říkám

vůbec nejlepší je

mít před sebou prudké světlo

nemusí každý vědět

kam odcházím

Jan Sojka

Sesuv noci

Edice Poezie

Ilustrace na obálce z Pixabay.com

Technická redakce Petra Kučerová

Vydala Městská knihovna v Praze

Mariánské nám. 1, 115 72 Praha 1

V MKP 1. elektronické vydání

Verze 1.0 z 26. 9. 2025

ISBN 978-80-274-4749-7 (epub)

ISBN 978-80-274-4750-3 (pdf)

ISBN 978-80-274-4751-0 (prc)

Table of Contents

1. I NEBE BEZ PAMĚTI

1. Tohle je nenapsaná báseň...

2. Čím jsem pomalejší...

3. Ráno se svíjí...

4. Výběrčí ticha...

5. Jsem prst na poušti...

6. Noc mnou louhuje...

7. Zkoušku z naléhavého mlčení...

8. Nesrazilas mě ty...

9. Tma neexistovala...

10. Dokud máš sebe...

11. Půjčil jsem...

12. Dějiny ulic...

13. Místo špíny...

14. Z bělehradských zdí...

15. Prašným koncem...

16. Mám temné jméno...

17. Každý krok vpřed...

18. To řve Ohře...

19. Mokrý podvečer...

20. Pod krakovským deštěm...

21. 11. prosince 2013

22. Osm slov

2. II MEZI NĚKOLIKA ODCHODY

1. Žízeň...

2. Tenkrát večer...

3. Zopakujme si fakta...

4. Hledá syny...

5. Prosincová tma...

6. Z hluchého nebe...

7. Kdekdo přepsal svůj život...

8. Někdo svahy zdolává...

9. Ruku na srdce...

10. Od ložnice po obývák...

11. V mém těle...

12. Dívám se na dveře...

13. V ústraní...

14. Prý existuje...

15. Duše je ustalovač...

16. Trvalo nevděčnost...

17. Posaď se, máme čas...

18. Náhlý sesuv noci...

19. Když usínáš...

20. Temný bod na konci noci...

21. Smrt je pupeční šňůra...

22. Nepravidelné stupňování

Table of Contents

I NEBE BEZ PAMĚTI

Tohle je nenapsaná báseň...

Čím jsem pomalejší...

Ráno se svíjí...

Výběrčí ticha...

Jsem prst na poušti...

Noc mnou louhuje...

Zkoušku z naléhavého mlčení...

Nesrazilas mě ty...

Tma neexistovala...

Dokud máš sebe...

Půjčil jsem...

Dějiny ulic...

Místo špíny...

Z bělehradských zdí...

Prašným koncem...

Mám temné jméno...

Každý krok vpřed...

To řve Ohře...

Mokrý podvečer...

Pod krakovským deštěm...

11. prosince 2013

Osm slov

II MEZI NĚKOLIKA ODCHODY

Žízeň...

Tenkrát večer...

Zopakujme si fakta...

Hledá syny...

Prosincová tma...

Z hluchého nebe...

Kdekdo přepsal svůj život...

Někdo svahy zdolává...

Ruku na srdce...

Od ložnice po obývák...

V mém těle...

Dívám se na dveře...

V ústraní...

Prý existuje...

Duše je ustalovač...

Trvalo nevděčnost...

Posaď se, máme čas...

Náhlý sesuv noci...

Když usínáš...

Temný bod na konci noci...

Smrt je pupeční šňůra...

Nepravidelné stupňování