O auschwitzu psát nebudu

Přemysl Krejčík

Znění tohoto textu vychází z díla O auschwitzu psát nebudu tak, jak bylo vydáno nakladatelstvím Petr Štengl v Praze v roce 2021.

§

Text díla (Přemysl Krejčík: O auschwitzu psát nebudu), publikovaného Městskou knihovnou v Praze, je vázán autorskými právy a jeho použití je definováno Autorským zákonem č. 121/2000 Sb.

Vydání (obálka, upoutávka, citační stránka a grafická úprava), jehož autorem je Městská knihovna v Praze, podléhá licenci Creative Commons Uveďte původ-Nevyužívejte komerčně-Zachovejte licenci 4.0 Mezinárodní.

Verze 1.0 z 5. 6. 2026.

Slib

o auschwitzu psát nebudu

v hodině

kdy vstávají pekaři

najdeš hlavní třídy tichý

náměstí jen tlumeně…

ještě než zmizím

barmanky setřou

lepkavý podlahy

na město se snáší den

jen ptáci bdí

nad Wawelem

Wrocław

v jazzový kavárně

na zdi samý muzikant

jen záchody

ozdobili básníky

Kallnach

Anet, mojí ženě

Google mapy tvrdí, že od Villa Deciusza (Kraków) do Carrer de Nicaragua (Palma) měří nejlepší pěší cesta 2 248 kilometrů, které lze ujít za 424 hodin.

Poznámka: Součástí plánované trasy je přeprava trajektem.

Poznámka: Plánovaná trasa prochází několika zeměmi.

Jeden ke druhému tak máme doklopýtat za sedmnáct a půl dní, nebo se můžeme za osm a tři čtvrtiny dne setkat v severní části Švýcarska: Na tisícím sto dvacátém čtvrtém kilometru z obou směrů leží městečko Kallnach — podle Wikipedie zde na 15,26 kilometrech čtverečních žije 1 918 obyvatel. První zmínka o městě se datuje do roku 1231. Součástí tvé trasy by byla přeprava trajektem, já bych zase prošel o jednu zemi navíc.

Tímhle tu trávím čas, zatímco nás dělí 2 248 kilometrů.

Rynek Główny

turisti fotí katedrálu

fotím si turisty

a pak je hned mažu

Multi Kulti

Márió Z. Nemesovi

v italský restauraci v Polsku

sedíme

plníme popelník

já Čech ty Maďar

nad německým pivem

moje angličtina

už tak dost lámaná

křupe a kulhá

a vždycky dojde na psaní

a vždycky dojde na ženský

a vždycky dojde na cesty

a vždycky dojde na politiku

a vždycky dojde na politiku

u nás je to tak:

odpůrce mísení kultury

a mísení Evropský unie

a mísení mimo Evropu

a mísení za naše hranice

a mísení vlastně vůbec

je napůl Japonec

největší rasista

vlastenčící vlastenec

musím to opakovat

abys mi uvěřil

a pak se nemůžeš přestat smát

až číšnice vykukuje ze dveří

chci tam

kde ještě nikdo nebyl

nakonec vystoupím

s většinou

a jdu tam

co vždycky

London

v nonstop sámošce

u Trafalgar Square

chce prodavače učit dobrejm mravům

až mu hrozí infarkt a selhává hlas

pokladní je tmavej

zatímco jemu

táhne na šedesát

a těšil se na důchod v bílý Anglii

vím o co mu jde

ale co s tím chceš dělat?

jako turista

jako cizák

i když s bílým ksichtem

Domov, Palma, Kraków

na střechách autobusů

se třepetají polské vlajky

doma v Čechách se slaví první máj

a komunisti zase vylezli z děr

ve Španělsku je horko a až se probudíš

možná půjdeš na pláž

obchody mají zavřeno

tady, tam i tam

Rynek Główny II

náměstí je obsypáno draky

nejvíc jich je z plyše

Svatý Jiří by se zabavil

i dýl

děti jako po skalách

šplhají na sochu

Adama Miczkiewicze

můžem se spolu opíjet

můžeme se spolu smát celej večer

v mojí zemi básníci nikoho nezajímaj

v mojí zemi se u piva řeší jiný věci

můžeme se spolu opíjet

a smát se a pohoršovat

ale stejně se nemůžem

úplně pochopit

v židovský kavárně

světlo ztlumený o čtyřicet procent

jíme macesy a pirohy

a kdosi z nahrávky

strašně smutně

německy zpívá

Plac Bohatérow Getta

řady trvalejch židlí

dokud neznáš důvod

můžeš si říct

konečně umění

dokud nevíš

co se tu dělo

tohle je východní Evropa

vše souvisí se smrtí

Tramvají, pak kousek pěšky

Roste tu tráva a křik odezněl. Už tu nestojí bloky dřevěných domů, už se tu nestřílí do lidí. Kdybys přehlédl cedule, řekneš si, tohle místo, to je ráj. Ticho, stromy, povrch členitý jako v japonské zahradě. Pár akrů, kde sem tam potkáš mladý pár na procházce se psem. Už žádná udusaná hlína, jen pieta skrytá před turisty. Namísto paměti teď místo paměti. Už to slovo neděsí. Můžeme se projít ke starému lomu, a když obejdeme pár zákazů, slezeme dolů a přehlédneme další z cedulí. Industriální rez, čnící nad deštný prales. Je horko, a kdybys nevěděl, kdo sem chodil lámat kámen, kdo stavěl ohradu tam, co je teď pláň, dopadaly by paprsky v jiném úhlu? Už jen tiché místo, kde strávit odpoledne. Płaszów.

Linka 152, Siełanka, půl šesté ráno

uprostřed silnice

třepetá křídlem

zůstává sedět

nejde to

kola autobusu pomalu

až úplně stojí

řidič skrz dveře

vezme ho do dlaní

odnese do trávy

nikdo to netočí

nesdílí na sítích

Evropa — Východ

jsme první

kdo můžou všechno

a než si stačíme všimnout

je to pryč

televizní generace

pravěk

virtuální jinej vesmír

(ale to si nechcem připustit)

nás rámují babičky na venkově

a pohoří plastových brček

naše děti už nepochopí

o čem teď mluvím

Nowa Huta

Georgině Wilding

v ulicích

v muzeu

v bunkru z padesátých let

jak ti vysvětlit socialismus

a disent a SolidarnoŚĆ

děvče z Nottinghamu?

sám to znám jen z internetu

z doslechu a beztak blbě

doma se to překroutí

— seriály a nostalgický filmy

ve školních osnovách

není čas

rozhlédni se

všude kolem

Malá mořská víla

místo schodiště stoupat po spirále

kde se tvoří fronta k vyfocení

s nejsmutnější nahou dívkou

její igelitovou křehkost

nacpali do obchodu se suvenýry

v ruce drží moře

stáčí hlavu

kapitáni vodních autobusů

odvrací pohledy

z vrcholku spirály

vidět mosty

ale nic jako její oči

když se puberťáci předhánějí

kdo osahá její bronzová prsa

Kodaň, říjen 2019

Praha, hipsterská kavárna

rozrazil dveře

s razancí

filmový megastar

jakási celebrita

nebo jen barman odnaproti

Dublin — říjen, periferie

bezejmennou zastávku

na Damastown Road

míjí černej řidič už sedmnáct let

„tady nikdo nikdy nevystupuje“

říká angličtinou

který nerozumím

ukazuje cestu

autobus stojí

žádnej spěch

jízdní řády tu neplatí

Sloth Bar, Footscray — Melbourne

Hamish nám vypráví

jak v Kanadě potkal Margaret Atwood

Steve vypráví všem

jak nikdy nepotkal Boba Dylana

Koraly dneska nepřišla

pak jdeme číst básně

co nám je přeložil Aleš do angličtiny

Steve Aleše nikdy nepotká

ale vypadají jako bráchové

poslední drink a cigáro

balený z tabáku z černýho trhu

Steve se omlouvá

že nemůže zaplatit víc

kdyby tak tušil

shrábneme bankovky

pestrý jak ptáci

cestou po Great Ocean Road

a tváříme se

že jsme zvyklí

Catania

Antonio sází na pult

jedno kafe za druhým

kopnout ho na stojáka

snědá pekařka a starý Siciliáni

s kusem pečiva

nebo drobnýma do forbesu v dlaních

široký úsměvy:

„zas je tu ten

co neumí italsky?“

moje žena by řekla

že Antonio jiskří

mně od něj stačí

silný espresso za padesát eurocentů

kopnutý na stojáka

pliveš cihly

na mou hlavu

padá to

v šestým patře

to padá

setřást bezmála třicet let

zmizet a nadechnout se

(Jerash)

pár vět ze Shakespeara

amfiteátr na kraji orientu

ať děláš, co chceš

táhneš si to s sebou

Genova

projíždíme Janovem

starej

oprejskanej

rodný město taky tak

místo moře a skal

slepý rameno Labe

opuštěnej bunkr

po nacistech v polích

Cannes I. — červenec

chutnáme si slaně

někdy je to víc

než jen dovolená

dejchej trochu

francouzsky

(Amman)

v ulici krále al-Husseina

po setmění moc žen nepotkáš

jdeme vedle sebe

kolem obchodů plných kouře

troubí na nás taxikáři

a prodavači zvou vysypat kapsy

když tě chci chytnout za ruku

raději ji zabořím

hlouběji do kapes

Royal Botanic Gardens, Melbourne

koncentrovaným pralesem

procházíme po stěnách z kořenů

kde nepojmenovaní ptáci s dlouhýma nohama

dávají vulkánu dobrou noc

kaktus obtáčí palmu

hejno racků pózuje vedle černých labutí

a hadi v nedohlednu

jako ztracená kapitola

z knihy Genesis

Valldemossa

ve svatým údolí

jíme z papírových sáčků

mastný rajčatový kapsy

z turistických kaváren

zní latino disco

na doslech Chopinovu klavíru

Skałki Twardowskiego

když vylezeš dost vysoko

z plochých masivů skal

zahlídneš střechy paneláků

čím užší cestou jdu

tím míň sem patřím

nemám kladku, helmu, cepín

ani nahou hruď a milenku

schovanou ve vysoký trávě

Pardubice

ve větru u divadla

potahuju cigaretu

ve cvaknutí zapalovače

slyším klapnutí dveří

když vcházíš

nehrajeme to

protože hoří

Planty krakowskie

pozůstatek páteční noci

zvrací si na lůžko z betonu

strážníci svítání tě odvezou

než přijdou rodiny obdivovat kostely

než jeptišky a mnichové

mírným krokem dokola vyšlapou

Planty krakowskie

musí se město převléknout

tramvaje skrz centrum

jezdí ještě skoro prázdné

北京 (Beijing)

zas jsou tu ti

co neuměj čínsky

ahoj po měsíci

před mauzoleem Maa

hledám v mapě kudy

chceš pryč

ještě nám nedošlo

že jsme tady

rychle skrz turniket tam

kde i na záchodech se klaní

hlídači

u letištní modlitebny

siluety za matným sklem

sedám si na dohled

poblíž fast foodu

na šťastný let

chci ti zadat objednávku

Cannes II. — září

v obchodě se vzpomínkami

hledáme za stojanem

cosi z umělých hmot

každý dvě slabiky

ráno při odlivu

někdy stačí málo

aby se stalo cokoli

Amsterdam

v kavárně na rohu

potají sušíme

ponožky na topení

a

koukáme do výloh

obývacích pokojů

než vyschneme

v muzeích zavřou

až na okraj

mezi beton a listí

kde pro turisty

není místo

i ten autobus je mnou

jaksi plnější

nedostatek vzduchu

přebytek potících se bund

松宮喜代勝 (Kiyokatsu Matsumiya)

umělec sedí v rohu

nikdo si ho nevšímá

ani ty dvě mladý Polky

periferně pózuju

když fotí bělocha

co tak dlouze civí

na jeho práci

s modrou a červenou

Podgórze

Lukáši Vavrečkovi

podél asfaltových lánů

dvojice písečných hipsterů

hledáme kavárnu

až šedivá zčerná

a přijde čas ohnout linii

Rakev ve tvaru banánu

Honza je už pár let na drogách

když nám bylo tak osm

stáli jsme u paneláku

a bavili se o reportáži v televizi

o chlápkovi

co jí jen banány

a až umře

chce mít i rakev ve tvaru banánu

„banán“

říkal Honza „je strašně divný slovo“

až do západu slunce

jsme se smáli tomu zvuku:

banán

Pravidla virtuálních návštěv

I.

nikdy nevíš

kdy to přijde

tvůj nenápadnej moment

někdo

nafotí

natočí

nasdílí

cejchu se už nezbavíš

tvůj nenápadnej moment

pár minut

kliknutí na virtuální emoce

tě odsoudí k smrti

II.

nic není tak skutečný

můžeš se stát

silnym, drsnym, vševědoucim

musíš se stát

silnym, ironickym, neomylnym

jinak tě sežerou

musíš hodně nadávat a posmívat se

musíš dělat to

za co tě ve škole trestali

tady se to očekává

musíš hlavně vědět

že jsi lepší než ostatní

jinak tě sežerou

protože

protože

„drž hubu, ty zmrde“

je záchranný lano

„přijď sem a rozbiju tě“

když dojdou argumenty

musíš se stát

silnym, ironickym, neomylnym

jinak tě sežerou

nic není tak skutečný

vše je ještě skutečnější

III.

vždyť je to sranda

že se někdo zabil

přišel o všechno

zrovna umírá

jeden

nebo tisíce

přečíst si titulek

vyjádřit názor

jako minutový rozptýlení

mezi tím důležitým

mezi stahováním seriálu

a focením se na instagram

IV.

a pak se dojmout

nad smrtí celebrit

„neznal jsem, ale RIP“

rozčílit se

u fotky týranýho psa

povečeřet krávu a pár kuřat

usnout jako lepší člověk

jako bychom byli staří přátelé

jenže tohle je obchod

ve kterým platí pojišťovna

jako při každým detoxu

můžu počítat dny

nebo upocený kapky

na kachličkách v koupelně

zatímco nastavit správnou teplotu

je zatraceně těžký

stisknutí rukou

tak důvěrný, tak sterilní

nedokončená metafora

sejít se nad tím

co nestojí za řešení

v hlavě pořád: je to běh na dlouhou trať

a po proskočení páskou

najdeš věci, který prej

vyzařují z knih o sebepoznání

musíš růst

až nakonec úplně vyhoříš

ale o tom není to mlčení ve zdech

zapomenutejch cestou z jinýho světa

kde co zazní

taky zůstane

aniž by si někdo pamatoval

cesta autobusem jako rituál

vybledlá linie toho

co teprve přijde

stará továrna před výstupní stanicí

plná vzpomínek

který nejsou moje

ale možná je nikdo jinej nedrží

všechno to vyplivat na koberec

a narovnat po sobě křeslo

protože v bezděčným gestu

sublimuje potlačená žluč

nenápadně

v gestu

který není určený k pochopení

babička vzpomíná na dětství

na Němce s rozbitou hlavou

v roce 45 na Václavským náměstí

na strach ze sousedů

po čtyřicátým osmým

babička vzpomíná na proces s Horákovou

a první Gottwaldův projev z rádia

na bomby

který spadly na továrny

na vojáka

co jí málem zastřelil tátu

vypráví mi o zvuku náletu

když se každý měsíc

ozve pravidelná zkouška sirén

je jí z toho pořád úzko

řekla mi

Přemysl Krejčík

O auschwitzu psát nebudu

Edice Poezie

Ilustrace na obálce z Pixabay.com

Korektura Jaroslava Bednářová

Technická redakce Petra Kučerová

Vydala Městská knihovna v Praze

Mariánské nám. 1, 115 72 Praha 1

V MKP 1. elektronické vydání

Verze 1.0 z 5. 6. 2026

ISBN 978-80-274-5056-5 (epub)

ISBN 978-80-274-5057-2 (pdf)

ISBN 978-80-274-5058-9 (prc)

Obsah

1. Slib

2. v hodině…

3. Wrocław

4. Kallnach

5. Rynek Główny

6. Multi Kulti

7. chci tam…

8. London

9. Domov, Palma, Kraków

10. Rynek Główny II

11. můžem se spolu opíjet…

12. v židovský kavárně…

13. Plac Bohatérow Getta

14. Tramvají, pak kousek pěšky

15. Linka 152, Siełanka, půl šesté ráno

16. Evropa — Východ

17. Nowa Huta Georgině Wilding

18. Malá mořská víla

19. Praha, hipsterská kavárna

20. Dublin — říjen, periferie

21. Sloth Bar, Footscray — Melbourne

22. Catania

23. pliveš cihly …

24. (Jerash)

25. Genova

26. Cannes I. — červenec

27. (Amman)

28. Royal Botanic Gardens, Melbourne

29. Valldemossa

30. Skałki Twardowskiego

31. Pardubice

32. Planty krakowskie

33. 北京 (Beijing)

34. u letištní modlitebny…

35. Cannes II. — září

36. Amsterdam

37. až na okraj…

38. 松宮喜代勝 (Kiyokatsu Matsumiya)

39. Podgórze

40. Rakev ve tvaru banánu

41. Pravidla virtuálních návštěv

42. jako bychom byli staří přátelé…

43. babička vzpomíná na dětství…

Table of Contents

Slib

v hodině…

Wrocław

Kallnach

Rynek Główny

Multi Kulti

chci tam…

London

Domov, Palma, Kraków

Rynek Główny II

můžem se spolu opíjet…

v židovský kavárně…

Plac Bohatérow Getta

Tramvají, pak kousek pěšky

Linka 152, Siełanka, půl šesté ráno

Evropa — Východ

Nowa Huta Georgině Wilding

Malá mořská víla

Praha, hipsterská kavárna

Dublin — říjen, periferie

Sloth Bar, Footscray — Melbourne

Catania

pliveš cihly …

(Jerash)

Genova

Cannes I. — červenec

(Amman)

Royal Botanic Gardens, Melbourne

Valldemossa

Skałki Twardowskiego

Pardubice

Planty krakowskie

北京 (Beijing)

u letištní modlitebny…

Cannes II. — září

Amsterdam

až na okraj…

松宮喜代勝 (Kiyokatsu Matsumiya)

Podgórze

Rakev ve tvaru banánu

Pravidla virtuálních návštěv

jako bychom byli staří přátelé…

babička vzpomíná na dětství…